ЛІСОВА ВЛАСНІСТЬ І ЛІСОВА ПОЛІТИКА В НІМЕЧЧИНІ - Weber, Norbert (Наукові праці Лісівничої академії наук України, 2019)
Лісові володіння в Німеччині розподілені між землями і національними агентствами (34%), комунальними і корпоративними власниками (20%) і приватними власниками лісу (46%). Після возз’єднання Німеччини структури власності на заході та на сході уподібнюються. Лісові закони на національному і земельних рівнях покликані гармонізувати потреби суспільства і інтереси власників лісів. З цією метою було розроблено і успішно реалізовано багато інструментів (правових, фінансових, інформаційних, процедурних). Попри це, лісова власність зазнає фундаментальних змін, зокрема, дробленням і диверсифікацією лісовласників. Базовими чинниками цих змін є, насамперед, реституція і приватизація колишніх державних земель в східній частині країни; передача лісових земель природоохоронним організаціям; продаж ізольованих лісових площ приватним лісовласникам. З’явилися нові типи лісовласників. Наприклад, "міські" лісовласники характеризуються міським способом життя, хоча немає чіткої відмінності між міською та сільською місцевостями. Загалом, власники лісів повинні зважати на зростаючі вимоги для відпочинку та збереження природи, які викликають додаткові затрати праці, витрати та обмеження. Як передбачено законами про ліси, державні ліси (земельні, комунальні, державних корпорацій) повинні нести більш високе навантаження, ніж приватні лісовласники. У зв’язку з безгрошів’ям земельних бюджетів в кількох землях Німеччини, була обговорена приватизація державних лісів. Проте громадяни та НУО категорично виступають проти цих планів. Після успішного уподібнювання структур власності на ліси в західній та східній частинах країни, майбутні проблеми (виклики) варто очікувати в таких областях: нові форми взаємодії і співробітництва між власниками лісів; розділення і диверсифікація прав власності; індивідуалізація лісовласників і скорочення персоналу; оптимізація організаційно-правових форм і функцій управління державних лісів.