Лісогосподарювання як сучасна парадигма сталого розвитку лісового комплексу - Mishenin, E.; Yarova, I. (Наукові праці Лісівничої академії наук України, 2014)
Поглиблено змістовне тлумачення поняття «лісогосподарювання» з позиції існуючої соціально-екологічної парадигми переходу від природокористування до природогосподарювання у лісовому комплексі. Визначені такі складові сталого екологічно збалансованого лісогосподарювання: використання лісів за функціональним призначенням, освоєння ресурсного та екологічного потенціалу лісів, лісоспоживання, відтворення лісів та лісоперетворення, лісозбереження та лісооблаштування, охорона та захист лісів, інформаційне забезпечення, інтелектуалізація лісогосподарювання, духовні та культурні орієнтири.Зроблено акцент на тому, що для якісної визначеності лісогосподарювання також важливе значення повинна мати культура: соціальна культура: культура особи та суспільних відносин (зокрема, це стосується лісових відносин); культура духовна: ідей, знань, ціннісних установок та орієнтирів; культура матеріальна: предметів праці, техніки, праці.Умовами здійснення сталого екологічно збалансованого лісогосподарювання є екологізація відтворювальних процесів (економічних, управлінських, соціальних, духовних та культурних), розвиток лісогосподарського підприємництва на інноваційній основі, а також механізм соціальної відповідальності.Змістовний аналіз поняття «лісогосподарювання» довів, що лісогосподарювання є певною видовою формою більш широкого трактування сталого лісокористування, лісогосподарської діяльності, а також визначає організаційно-економічні та організаційно-соціальні форми реалізації екологічно орієнтованого управління.